Erasmus Montanus af Ludvig Holberg

omarbejdet til prosa af Per Jespersen

[..]

Rasmus bliver ved at skælde ud. Han siger, at når han sidder og spekulerer på vigtige sager, vil han ikke forstyrres af sådan en bondedreng. Han beslutter sig til at vise sin mor, hvad han kan:

"Jeg kan bevise alting – lige hvad det skal være. Mor, nu skal du høre. Jeg vil bevise, at du er en sten."

"Åh nej dog," siger Nille ulykkeligt.

"Hør nu," siger Rasmus ivrigt.

"En sten kan ikke flyve.

Du kan heller ikke flyve, mor.

Altså er du en sten!"

Nille begynder at græde. "Jeg er bange for, at jeg bliver til sten. Mine ben er allerede kolde."

"Godt," siger Rasmus. "Jeg skal straks gøre dig til menneske igen.

En sten kan ikke tale og tænke.

Du kan tænke og tale, lille mor.

Altså er du ikke en sten."

"Åh, det gjorde godt," siger Nille. "Nu kommer jeg mig igen."

2005-02-02T15:57:13